Sziasztok Drága Lánykák!
Múltkor már próbálkoztam írni Nektek, de nem sok eredménnyel jártam. Sajna nálunk még mindig nincs net, így a könyvtárból tudok csak írni. Oda nem könnyű bejutni, mert hol zárva van, hol foglalt a két szem gép ami használható. No meg nem utoló szempont, hogy a pici lánykám nem mindig engedélyezi, hogy anya bármit is csináljon a vele való foglalkozáson kívül. 
Szóval ezt a levelet itthon írom, és a képekkel együtt lemezre mentve viszem magammal, ha majd újra eljutok a könyvtárig.
Egyébként jól vagyunk. Enikő lányom ma (2007. szept. 20. csütörtök) 5 hetes. Aránylag jó baba, a hasfájással vannak gondjaink. Szedjük az Infacol cseppet, de nem sokat használ. Már a dokinéni írt fel valami görcsoldós nyugtatós lütyit, de szerintem nem az igazi az sem. A hasfájás dokinéni szerint azért van, mert túl sokat eszünk. Alig több, mint 4 hete jöttünk ki a kórházból 2480 g-mal, és azóta pár gramm híjján 1 kg-ot híztunk. A tegnap esti (szerda) súlya 3410 g. Tejem van bővem, Enci pedig eszik amennyi jólesik neki. Most próbálja behozni a lemaradást.
A szülésem császár volt, mivel Enci nem fordult be, faros volt. Ha sikerül csatolnom a képeket, az inkubátoroson látszik is, hogy hogyan álltak a lábai. (Azóta már javult)
37+2 naposan csináltak egy terheléses vizsgálatot (általában a lejárt idejűeknek szokták, oxitocinos infúzió közben nézik a baba szívhangját), és Enci baba szíve nem túl jól reagált. Hamar lekötöttek az infúzióról, kaptam oxigénmaszkot, aztán a vizsgálóágyról máris a műtőasztalra kerültem. Kb. 20 perc múlva megvolt az én gyönyörűségem. (Elfogult vagyok, nézzétek el nekem)
Az érzsételenítéssel nem volt semmi bajom, nem fájt másnap semmim a hasamon kívül. Az első nap elég sz.r volt mozgás szempontjából, de nagyon gyorsan javultam. Mire 5. nap kijöttem a kórházból már szinte panaszmentes voltam, csak gyenge. (mit várok 6 hét fekvés után????)
Veszprémben voltam amúgy, mert ott jobbak a körülmények mint a területi kórházamban, és nem utolsó szempont hogy van csecsemő intenzív. Amire ugyan szerencsére nem volt szükségünk, de jó esélyeink voltak rá.
Itthon gyorsan telnek a napok, nem érek rá unatkozni, de azért a net nagyon hiányzik. Talán hamarosan megoldódik ez is, de még semmi nem biztos.
Most búcsúzom, mert meguntok. Majd próbálok írni, de olvasni szerintem csak akkor lesz időm, ha tényleg lesz otthon elérhetőségem. (Július elejétől semmit nem tudok Rólatok) 
Addig is vigyázzon mindenki magára, sokat gondolok Rátok.Remélem mindenki jól van. Kérdéseket nem teszek fel a hogylétekre vonatkozóan, mert úgysem tudom elolvasni, ha válaszoltok. Na, tényleg megyek, de még pár kép.
Puszi!!!!!!!!!!!!!!